Tak. Jeg ser du har arbejdet på din molto sul ponticello .
Og jeg ser du har arbejdet på nogle cup cakes.
–Dit spil er subtilt som aldrig før. –Tak. Jeg har øvet min strygeteknik.
Det ser jeg. - Og Dee Dee, du spiller som en tsunami med skæg.
–Jeg har en del utæmmet vrede i mig. –Bob, hvordan kan du se så godt ud?
–Hundrede mavebøjninger om dagen. –Strålende.
Adagio , Andrew. Folk skal ikke have det for godt med dem selv.
Undskyld mig, maestro. - Mine herrer, jeg tager mine ord tilbage.
Men hvis jeg må have lov at sige det så var De selv magnifik i aften.
Jeg er glad for De frisker denne gamle skude op med ny maling.
De ved hvordan det er. Da jeg takkede nej til Helsinki ...
Flot forestilling, allesammen. Maestro, Deres favorit.
Nej, hvad laver du dog? Jeg kan ikke lide kager.
De ser lækre ud. Må jeg tage en?
–Håber ikke de er blevet for kolde. –Supergode. De burde smage dem.
Måske. Men det er OK. Jeg er på vej til pilates. For at drosle ned.
Hej hej, Andrew. Tak skal du have.
–Hvad er "pilatos"? –Aner det ikke!
–Hej. –Halløj. Du er Hailey Rutledge, ikke?
–Jo. –Jeg hedder Andrew Walsh.
Ved det. Jeg har et bootleg hvor I spiller Bachs cellosuite i Dresden.
Jeg husker den koncert, østtyskerne og deres urtekstfiksering.
Tror du jeg kunne få den optagelse at høre på et tidspunkt?
–Jeg kunne nok sende den til Dem. –Det er jeg sikker på.
Cynthia, hvor dejligt at se dig. Du ser bedårende ud.
I lige måde.
–Det er længe siden. Tre år? –Jeg tror vi sås i november?
Under alle omstændigheder er det skønt at kunne spille med dig igen.
Jeg har lige mødt Hailey.
Hun er vist på plakaten, New Yorks symfoniorkesters nye ansigt udadtil.
Det var vist kun for at slippe for at betale for arkivbillederne.
Smart træk. En smuk pige i rampelyset.
PR-afdelingen kan deres kram. Det gør det hele meget mere sexet.
–Sådan ville de nok ikke sige det. –Det her er måske lidt vovet ...
Vil en af jer med ind og se Lang Lang spille i aften?
–Cynthia, for gamle tiders skyld? –Jeg kan ikke.
–Hailey, for nye tiders skyld? –Det lyder fantastisk ...
Jeg skal møde nogle desperate donorer her henne.
"Shostakovich" det er så sjovt et ord. Jeg har kun et kvarter.
Men hvis du vil med - og det burde du - så ville det være sjovt.
Hun er pæn.
Vi fødes, vi bestemmer os for at blive musikere.
Vi vælger et instrument, og så vokser vi op og havner ...
–Hun ser virkelig smuk ud. –Det gør hun, ja.
–Jeg har købt toiletpapir med hjem. –Det er godt.
–Skal du til donortræffet? –Nej, har haft fire i denne uge.
–Jeg skal i biffen og samle tankerne. –Fint.
–Og dig? –Jeg ved ikke. Det er en af de dage.
–Vi ses derhjemme. –OK.
Til din orientering skal du vide at der er ekstra wc-papir under vasken.
OK.
Der har vi en mand som kunne bruge et lift. Kom nu!
–Tja, jeg ... –Jeg nævner ikke min symfoni.
–På æresord. –Hvad gør vi af cyklen?
To maestros på en limousines bagsæde. Det lyder som starten på en vits.
Tusind tak. Det er donorer som Dem der giver min musik et hjem.
Undskyld, men denne mand skal omgående til et foto shoot.
Jeg vil jo ikke forstyrres når jeg er med to eller flere smukke kvinder.
–Jo, men det er et akut tilfælde. –Ja så, akut?
Godt så, jeg beklager virkelig. - Skal vi gå? - Pas på Dem selv.
–Hvor spiller Lang Lang henne? –Du vil blive overrasket.
–Hvordan går det, min ven? –Alt vel, Andrew?
Længe siden, Lang Lang. Alt vel?
–Ja da. Hvordan gik det til aften? –Strålende.
–Hvordan går det for min ven Rodrigo? –Også godt.
Han fornyer hele stedet. Her er grundpillen bag: Hailey Rutledge.
–En lysende obospiller. –En fornøjelse.
Træblæserne må gå helt amok, med Betty Cragdale der.
–Ja, det er rigtigt. –Hallo Manny!
Det niveau er for lavt. - Hej Andrew. Hvordan står det til?
–Du ser frisk ud. –Hyggeligt.
–Wow, er det der Emanuel Ax? –Det kan du stole på.
–Jeg skal bare have et point til. –Ja! Slå ham ud.
–Er her ikke skønt? –Det rene paradis.
Prosciutto og yoghurt?
Man kan ikke leve på tørret kød og syrnet mælk alene.
Jeg er hundesulten, og så fik jeg den her. Se, maestro.
–De ville jo ikke ... –Nej, det er ikke min symfoni.
Nej, hvis det her var en fuga, ville det være en fortvivlelsens fuga.
Komponeret af min kone og arrangeret af hendes advokat.
Det er mine skilsmissepapirer, som jeg har modtaget til aften.
–En bittersød symfoni. –The Verve.
Touché, maestro.
Hør, lad os gribe natten i flugten. En ny Tommy Pembridge til en ny tid!
Jeg drikker jo ikke mere, som De ved.
Men vi kan stadig dingle med benene over afgrunden.
–Hun har slæbt mig gennem sølet. –Nej, nej.
Giv mig flasken. Se mig i øjnene! Det behøver du ikke, maestro.
Det her er gift. For dig er det gift.
Vi behøver det ikke. Behøves ikke.
Åh gud ... Godt reddet, maestro.
Godt reddet. Du er i sandhed min hermano .
–Det er det, hermanos gør! –Selvfølgelig.
Men hvis du vil dingle med fødderne og gribe øjeblikket i flugten ...
Så kan vi ligeså godt lære at træde på hverandres hænder.
Glemme vores navne. Kigge ned i afgrunden!
Se ned i afgrunden!
Kom, kom. Jeg har noget.
Jeg fik det af en ven i Fort Lee i New Jersey.
–Det stinker af lort. –Det ved jeg.
–Hvad er det? –Harpiks med svamp og noget frøgift.
–Kan man ryge det? –Man skal udføre et slags ritual.
Det bør behandles med respekt, og ...
Eller vi kan også bare spise det og se hvad der sker.
–Du er helt klart i gang. –Bravo.
Takker. - Præcis. Hvor var vi?
Udfra en kvindes perspektiv: skal jeg ringe til hende?
–Tror du det er det, hun vil? –Jeg ved det ikke.
Hvor kompliceret. Du er en superfyr som hun ville være dum at miste.
–Uh, wow. –Jo, jeg ... Lige meget.
–Strike! –Nej du.
Joshua Bell? Hvad laver du her?
Lægger mærke til at du overtrådte stregen der.
–Kom nu, det var ingenting. –Du er så kompetitiv.
–Er det der Josh Bell? –Han foretrækker nok "Joshua".
–Det var kun så lidt her. –Så lidt gør en afgørende forskel.
Klaver er som at skrive på maskine.
Men på violin er en millimeter forskellen mellem f og fis.
En millimeter forkert når man dirigerer, hvad gør det?
–Stop nu, vi morer os bare. –Glem det. Jeg er med.
Nogen tror at man for at kunne spille klaver rigtig godt-
-skal sørge for at holde fingrene i form, men det passer ikke.
Det er fødderne. Horowitz sagde:
"Hvis mine fødder ikke går, kan mine fingre ikke løbe."
Han var en ret dygtig pianist. Men det har ikke hjulpet hidtil.
Jeg tror ikke det virker. Jeg kan ikke mærke en døjt.
Måske fordi jeg har opbygget en vis tolerance.
Efter så mange års hård livsførelse.
Eller også er det bare mit gode gamle engelske blod.
Ved du at mine forfædre kan spores-
-helt tilbage til slaget om Hastings 1066.
Sid ned, maestro. Jeg plejede at lege en leg som barn.
Jeg giver dig et navn, en billede, et eller andet ...
–Ja, John Cage spiller den her leg. –Skal vi begynde?
–Ingen taktstok. Otte sekunder. –Behøves ikke. Jeg bruger fingeren!
Kunne du lide den? OK.
–Mareridt. –Jeg kommer godt overens med dem.
Jeg kan lide dem. Vi ser hinanden i øjnene, uden at blinke.
–Ti sekunder, work out. –Ingen interesse. Jeg går!
Hvornår blev du voksen?
Da jeg blev født.
–Hvad med din far? –Han er kompetitiv i musikken.
Han var mambodirigent.
Vidunderligt.
Du skal lære mig nogle virkeligt beskidte ord på spansk.
Som "fuck dig selv" eller "fuck din mor".
–Hvad med dig? –Min mor var vældig sød.
– Me cago in tus muertos! –Hvad? Me cago ...
... en tus muertos.
Me cago en tus muertos. Det kan jeg sige til nogen, og ...
–Og de slår dig ihjel. –Hvorfor?
Det betyder "jeg skider på dine døde".
–Det var ikke det jeg bad om. –Men det er stærkere.
–Meget stærkere. Chockerende. –Ja, det ved jeg.
Min mor brød sig ikke specielt meget om mig.
Det var som en dolk i maven.
–Døden. –Jeg tænker på den jævnligt.
På nær når jeg ved noget er døende.
Det øjeblik er som en forestilling.
Jeg er nødt til at sige til dig ...
... at du er et stort menneske.
Du er ... og jeg må bare sige det ...
... helt ærligt ...så elsker jeg dig.
Som en mand til en anden... hermano .
... og få dig til at følge mig, nemlig!
Du gør det sågar med engelsk accent!
Vandt jeg?
–Kan jeg hjælpe dig? –Øh, ja.
–Jeg vil gerne tilmeldes. –Hvad hedder De?
Gloria Antoinette.
–Det kilder. –Jeg er ikke så god til at tegne.
Så det hjælper, hvis du ikke bevæger dig.
Det er ret afslappende.
Voilá . Et mesterværk.
Lad mig tage et billede. Vend dig mod mig.
–Hej. –Hej. Vækkede jeg dig?
Ja, men det var dejligt.
Lad mig se hvad du kan. Kom. Tag buen og sæt dig.
Den skal du have mellem benene. Spil du, så bruger jeg fingrene.
–Det burde være nemt, ikke sandt? –Supernemt.
Lange træk. Sådan.
Strålende. Det burde vi have optaget.
Hvordan er det at være dig? Ung, begavet, smuk ...
Det føles som om at du ville kunne klare hvad som helst.
Det må være underligt at du allerede har nået dine mål i så ung en alder-
–Seksogtyve. –Det er enestående.
Jeg planlægger min midtlivskrise til næste sommer. For at være foran.
–Og børnebørn som 30-årig. –Og blodfortynder og hårforstærkning.
Det står altsammen på badeværelset. Og nu champagne uden bobler.
Jeg forstår ikke hvordan du klarer -
-at være del af et orkester med alle dets regler.
–Sammen mennesker hver dag. –Jeg elsker mine arbejdskolleger.
Jeg forstår, men hvor er ilden?
Du skal bare servere en anden persons kreative vision.
–Det passer ikke nødvendigvis. –Hvornår kommer Hailey først?
Jeg har ild. Jeg har masser af ild.
Det ved jeg, og havde jeg gjort det samme, så var alting måske bedre.
Der er en anden, en anderledes Andrew Walsh der ude-
-hvis liv blev bygget op på en helt anden måde.
Og jeg tænker nogle gange på ham.
Hej Pavel. Hvordan går det? En absint med is på tjekkisk til dig.
–Tak. Du ser godt ud, forresten. –Tak i lige måde.
Gloria Antoinette!
Undskyld, kan jeg få et d?
Undskyld, jeg havde brug for en tone.
Den stemme er så smuk.
Pavel, det her er det sidste sted jeg ventede at se nogen, jeg kender.
Jeg bor i nærheden, og jeg elsker når der er åbenmikrofonaften.
Alle omkring mig er så proff at det er befriende med amatører.
De søger stadig.
Men, frøken Antoinette, sig mig en ting ...
Hvad laver De her?
Leder, formoder jeg.
Tak.
Sidste udkald til lufthavnsbussen.
–Vi kan ikke rejse uden Dem, maestro. –Jeg venter.
Oversættelse: Beinta Dalsgaard VSI OrdKedjan AB, 2015